Viens no labākajiem brīžiem brīvdienās bija vakar, kad vienkārši sēdēju, skatījos uz zaļumu kokos un centos ieklausīties putnos. Netālu no manis nolaidās mazs putniņš, iespējams, žubīte un sāka dziedāt tik skaļi, ka gandrīz aizkrita ausis. Vnk nebiju pieradusi, ka kāds putns dzied gandrīz man līdzās. Taču jutos ļoti pagodināta, ka putniņš nelido prom un tik dzied un dzied. Varēju mierīgi izpētīt krāsas, formu, pat nesaskumu, ka nav nekas paņemts līdzi skicēšanai. Pirmo reizi mūžā laikam pie manis tik tuvu bijis kāds putns, ja neskaita pīles, gulbjus, baložus, zvirbuļus un vārnas. Paldies, bija ļoti skaisti.
Hypocritic critic
I'm the cat who lost its black