man vispār nav vislabākās draudzenes, šķiet, ka tāda pārliecība par vislabākās draudzenes nepieciešamību beidzās pēc vidusskolas beigšanas. ir dažas vienkārši labas draudzenes, kuras mainās reizē ar dzīvesveida vai dzīvesvietas maiņu.
nu, viņu es par tādu varēju saukt.. daudz maz bet tāpat: netikāmies katru dienu, nezvanījāmies miljons reižu dienā, toties zinājām viena par otru ļoti daudz. tiešām daudz
man ir kaut kā nedaudz žēl par vienu tādu draudzeni, bet nu mēs esam tik dažādas un viņa man kaut kad vēlāk sāka tik daudz pārmest, izteikt kaut kādas negatīvas replika, ka man sāka šķist, ka viņai vienkārši kaut kas skauž. varbūt skauž tas, ka mēs esam tik dažādas un ka viņa nevar tā kā es. tagad man ar viņu gandrīz nav par ko runāt, jo atklājām mēs viena otrai arvien mazāk un mazāk.